God morgon, det här är Paul Cunningham från kontrollrummet.
Klockan är tre minuter över sex.
Det är 32 minuter och 21 sekunder kvar till start.
Varje meddelande föregås av en ton på fem sekunder och en paus på en.
De som inte fått nåt presspaket kan få det i informationen.
För tillfället ser allt bra ut.
8 timmar och fem minuter före start utrymdes startplattan-
-och vi fyllde på bränsle.
4 timmar och 30 minuter före start väcktes överste Charles Brubaker-
- överstelöjtnant Peter Willis och kommendörkapten John Walker.
De genomgick en sista hälsokontroll och förklarades alla friska.
Besättningen åt frukost bestående av en halv grapefrukt, en bit kött-
- apelsinjuice, två ägg och rostat bröd.
Just nu gör besättningen sig klar att ta plats i rymdkapseln.
Vi har nu 32 minuter till start.
God morgon.
- Är vi sena? - Trafiken var helt hopplös.
- Har ni gjort alla test? - De är nästan klara.
- Ska vi gå ombord? - Strax.
Jag är inget vidare på sånt här. Jag har känt er en längre tid nu.
Jag har ägnat mitt liv åt det ni ska göra idag...
Jag vill bara att ni ska veta att allt jag arbetat för-
-får mening idag.
Jag är stolt över programmet, stolt över det jag bidragit med-
-och jag är stolt över er.
Jag vill att ni tar med er den här bibeln - från oss alla.
- Jag vet inte vad jag ska säga. - Försök att vara tyst.
Tack, Horace. Det är en ära att ta med bibeln.
0kej, mina herrar. Då åker vi till Mars.
Det här är Paul Cunningham. Vi har 21 minuter till start.
Astronauternas fruar flyger till Houston efter starten.
Kongressledamot Peaker, ni sitter intill vicepresidenten.
- Har han kommit än? - Nej, men han kommer när som helst.
Han tror väl att de inväntar honom, men det här är ju ingen broöppning.
Vi hoppas ni sitter bekvämt. Byrån vill ge er dessa kikare-
-som ett minne av den här dan.
Vad fin den är! Här sitter ett Capricorn One-emblem i guld.
- Roligt att ni tycker om den. - Vi behöver en till åt min fru.
- Ställ inte till en scen, Hollis. - Jag sa att vi behöver en till.
Ta min, Emily. Jag behöver den inte.
- Vi har bara ett begränsat antal... - Förlåt, kan du ta det en gång till?
Det är inga problem. Jag ska genast hämta en kikare till.
Det är 15 minuter till start och alla system är okej.
Rymdfarkosten står på extern kraftförsörjning.
Man går över på intern 50 sekunder före start.
Vi har god mottagning.
Skulle nåt gå fel går USS Kitty Hawk-
- som ligger 350 distans syd-sydost om Bermuda till undsättning.
Hej, Emily.
- Hej, Hollis. Roligt att se dig. - Hur är det med dig?
- Hur mår presidenten idag? - Bara bra.
Han beklagar att han inte kunde komma-
- men han har viktiga affärer i Washington.
- Som att bli omvald. - Jag hoppas ni sitter bekvämt.
Byrån vill ge er dessa kikare som minne av den här dan.
Tack så mycket.
- Vad heter du, grabben? - Mark Hughes, sir.
Du lär dig snabbt. Det kommer att gå bra för dig.
Vi har tio minuter till start.
- Steg ett är grönt. - Steg två är grönt.
- Felsökning på panel två. - Det är uppfattat.
Capricorn One vi bekräftar att TARS och MDS fungerar.
Gå vidare med att kolla styrning och OAMS.
- Vi är klara att stänga luckan. - Vill nån kliva av, så gör det nu.
Är Mars den röda eller gröna planeten?
24 miljarder dollar för att skicka ut galningar i rymden...
Överste Brubaker har gett klartecken.
Kontrollen meddelar att vi har grönt ljus överallt.
Dr Kelloway som ansvarar för rymdprogrammet är här i Houston.
Han har radiokontakt med besättningen.
- Stäng landningsmodulen. - Den är stängd.
Ni bör ha full intern kraftförsörjning nu.
Det är uppfattat, Houston.
- Inled statuskontroll. - Trycket ligger på 45,2.
- Bru, följ med mig. - Vad fan är det här?
Jag hinner inte förklara. Det är en nödsituation. Följ med mig - nu!
Det här är Paul Cunningham. De sista kontrollerna är gjorda-
- och landgången dras in. Destruktiva system i beredskap.
Trycket ligger på 45,2.
Uppfattat.
Besättningen har gjort de sista kontrollerna.
0m 50 sekunder går man på egen kraft och då inleds startsekvensen.
Vädret är ganska bra med några spridda moln på 3000 meter.
Alla system visar grönt. Vi har 3 minuter och 6 sekunder till start.
Första steget är normalt.
1 minut 30 sekunder till start. Säkerheten är kontrollerad.
Man meddelar att alla system fungerar som de ska.
Om man tvingas avbryta starten skiljs kapseln från farkosten-
-och ett kontrollsystem aktiveras.
Navigationssystemen fungerar som de ska.
Alternativa system är också gröna.
Det här är kontrollrummet.
Det är den stora vita saken där borta. Den går inte att missa.
Det är en minut till start och nedräkning pågår.
Alla system visar grönt.
Vi går över på intern kraftförsörjning nu.
30 sekunder till start. Alla system visar grönt.
Vi ska flyga ett tag. Ni får det nog bekvämare i de här.
Vi har 18 sekunder till start.
Femton sekunder...
Vi har tio, nio, åtta... Tändning!
...sex, fem... Yttre motorer.
...tre... Inre motorer. ...ett och start!
- Vi börjar gira. - Det är uppfattat.
Farkosten har rätt kurs.
Det är nu 40 sekunder sen start. Nästa steg inom 30 sekunder.
Separation om tio sekunder.
Det vill säga 2 minuter och 29 sekunder efter start.
Ni har klartecken, Capricorn.
Fem, fyra, tre, två, ett...
Vi har släppt steg ett.
Vi har separation 2 minuter och 43 sekunder efter start.
Andra steget är tänt.
Farkosten ligger på 70 km:s höjd och färdas i 10000 km/t.
- Hälsa presidenten från mig. - Det ska jag göra med glädje.
Oavsett problemet som gjorde att han inte kunde komma idag-
-hoppas jag att det gick bra.
Presidenten kommer att bli glad för ditt stöd.
Presidenten skulle få ännu mera stöd-
-om han hjälpte oss lite mer.
- Han är intresserad av programmet. - Jag är intresserad av mycket.
Bland annat frugans bridgespel. Det är nåt annat än att stödja nåt.
Många människor menar att vi har problem här på jorden-
- som bör lösas innan vi lägger miljarder dollar på rymden.
Andra ser med oro hur vi förlorar vår världsledande position.
- Det var underbart att se dig igen. - Nöjet var helt på min sida.
Det har nu gått 2 timmar och 16 minuter sen starten.
Farkosten ligger nu i omloppsbana-
- med ett perigium av 122 distans. Vi har kontakt med besättningen.
Det här är kontrollen.
- Välkommen, överste Brubaker. - Vad fan är det fråga om?
- Allt kommer att förklaras. - Jag vill veta nu!
Det låter kanske konstigt, men vi arbetar mot samma mål.
Vänta här.
Ni undrar säkert varför jag har kallat hit er.
- God morgon. - Hallå, dr Kelloway!
En kul grej hände på väg till Mars.
Ta och sätt er.
Okej, så här ligger det till.
Först vill jag säga att om det funnits något annat sätt...
Om det hade funnits minsta chans till ett alternativ-
- skulle jag ha gett vad som helst för att slippa sitta här med er nu.
Bru, hur länge har vi känt varann?
Sexton år - så länge är det.
Sexton år.
Då såg du ut som om du stigit direkt ur ett paket flingor.
Alltmedan jag var svettig i händerna och gravallvarlig.
Jag pratade om min dröm och alla tittade på mig som om jag var knäpp.
Du var den ende som sa ja. Jag minns när Kay blev gravid.
Då tog vi oss ett järn.
När Charles föddes tog vi också ett järn.
Captain Fantastic och Tokdoktorn talade om att nå stjärnorna.
Bartendern sa att det nog räckte så.
Sexton år!
Vi grät när Armstrong gick på månen.
Vi var så stolta.
Så kom Willis och Walker in i bilden, två talangfulla viktigpettrar!
Ni såg på mig i strykfri skjorta och förälskad i räknestickan.
Ni fascinerades också av det vi hade åstadkommit.
Jag minns när Glenn flög runt jorden i Mercury.
De satte upp tv-apparater på Grand Central Station.
Tiotusentals människor missade sina tåg för att de tittade.
När Apollo 17 landade på månen-
- klagade folk på att tv ställde in repriser på "Lucy Show"!
Jag hade förstått om det gällt nya avsnitt, men repriser!
Herregud!
Sen började alla tala om kostnaderna.
Är det värt 20 miljarder att nå en annan planet? Tänk på cancern.
Men vad kostar en dröm? När började man sätta pris på idéer?
Vet ni vem som såg uppskjutningen idag?
Inte presidenten utan vicepresidenten.
Vicepresidenten och hans knubbiga fru.
Presidenten var upptagen.
Han är inte upptagen, bara lite skraj.
För två månader sen la han upp fötterna på skrivbordet och sa:
"Jim, se till att det blir bra."
"Kongressen är på mig."
"De vill lägga ner rymdprogrammet. Vi har inte råd med nåt sjabbel."
"Se till att det blir bra! Jag önskar dig lycka till."
Men sen får jag bara hans skenhelige vicepresident!
Så där stod vi med allt hopp och alla våra drömmar.
Och där satt han och sa att vi inte har råd med nåt sjabbel.
Men vad hände? Jo, vi råkade ut för ett äkta amerikanskt praktsjabbel!
Man gör ett billigt livsuppehållande system för att tjäna en slant.
Alla blir nöjda. Con-Amalgamate tjänar pengar och vi får vårt system.
Allt är toppen! Bortsett från att de gjorde lite för stor vinst.
För två månader sen upptäckte vi att det inte fungerade.
Ni skulle ha dött inom tre veckor.
Så det vara bara att ställa in. Kongressen får sin ursäkt-
-och vi blir av med programmet.
Vad är sexton år? Jo, en droppe i havet!
Nu är talet slut och vi är framme vid sanningens minut.
Följ med mig. Jag har något att visa er.
0m ni följer mig in genom dörren, så får ni se lite mer.
Jag besvarar några frågor och ni kommer att...
Ta bara och följ med.
Du tror väl inte att du lyckas med det här?
Vet inte. Vi har en chans, även om den är liten.
- Vilka känner till det här? - Knappt någon.
Houston följer kapseln och all telemetri kommer från modulen.
Vi har spelat in allt från simuleringarna.
De vet inget. Vi behöver bara er hjälp med tv-sändningen.
Både från färden och landningen. Det är allt - bara tv-sändningen.
Bara tv-sändningen...?
Kapseln landar 300 km från målet när den återvänder till jorden.
Ni flygs till en ö i närheten-
- och därifrån flygs ni ut till kapseln i helikopter.
Det tar upptagningsfartyget minst 90 minuter att nå nedslagsplatsen.
Och då finns ni i kapseln.
När fartyget når fram hittar de er i kapseln och släpper ut er.
- Du har tänkt på allt. - Jag vet inte, men vi får hoppas det.
Du är visst säker på att vi ska spela med?
Nej...
- Och om vi säger nej? - Jag vet inte... Säg inte nej.
Snart säger nån att det är "Dolda kameran".
Tror ni jag gillar att stå här och prata om-
- bandinspelningar, telemetri och en ö 300 km från nedslagsplatsen?
Jag vet inte heller vad jag gör.
Men jag bryr mig så mycket att jag tror att det är värt det.
Men jag vet inte säkert.
- Jag tror jag spyr. - Det löser ju allting.
- Vad löser det här? - Att hålla programmet vid liv.
Se er omkring innan ni börjar moralisera.
Se vad vi har gjort och vad vi kan göra ytterligare.
Tänk på vad vi betytt för landet. Ingen bryr sig om nånting längre.
Folk stänger sina garage och låser med trippla lås.
Folk vågar inte ens slå på teven av rädsla för nyheterna.
Det finns inget att tro på längre. Vill ni förstöra det här?
Bara Gud vet vad det får för effekt. Jag visste inte vad jag skulle göra.
Jag klamrar mig fast, precis som alla andra.
Vill ni bli dem som ger alla en anledning att ge upp?
Gör det!
Det här är underbart.
Om vi ljuger oss blåa i ansiktet skyddas sanning och ideal.
Men ställer vi inte upp på din bluff så förstör vi landet...
- Du kan dina grejer, Jim. - Du förvränger mina ord.
- Underskatta dig inte. - Underskatta inte programmet.
Jag är inte säker på att en inställd start-
-får Amerika att rasa samman.
- Så enkelt är det inte. - Jag är inte så säker på det.
Om jag måste bli något jag hatar för att hålla något vid liv-
- vet jag inte om det är värt att hålla vid liv.
- Säg inte så. - Vad fan är det med dig?
- Jag tycker inte att det här är rätt. - Du måste ställa upp!
- Vad menar du? - Du måste!
- Och om jag inte gör det? - Tvinga inte in mig i ett hörn.
Du är galen! Vet du om det?
Du harfört oss till det här dårhuset men vill inte tvingas in i ett hörn!
Era familjer...
- Vad är det med våra familjer? - Ni måste ställa upp!
- Vad är det med våra familjer? - Jag kan inget göra.
Det här är mycket större än ni tror.
Det finns människor där ute som har mycket att förlora.
Det har blivit alldeles för stort.
- Vad är det med våra familjer?! - De flyger alla i samma plan.
- Du kan inte mena allvar? - Snälla Bru, tvinga mig inte.
- Berätta, skitstövel! - De sitter i samma plan! Fattar du?
Det finns en bomb ombord! Den exploderar om de inte får klarsignal!
Men det behöver inte bli så. Ni måste ställa upp!
Det är bortom all kontroll! Det är alldeles för stort!
Du skulle aldrig göra det. Säg att du inte skulle göra det.
Jag kan inte säga det, Bru.
- Kaffet är vidrigt. - Så illa är det inte.
- Jo, det är det. - Drick inte då.
Allt på hotellet är inpackat. Glasen är inpackade i cellofan.
Tvålen har papper och toalettsitsen ett pappersband med texten:
"Det är för ert skydd."
Försover jag mig, packar väl städerskan in mig i överkastet.
- Jag har inget emot det. - Snart vet man inte var man är.
Ingen ser nån skillnad på Holiday Inn i Houston respektive Cincinatti.
Allt är precis likadant -t.o.m. de alltför sminkade damerna i kaféet.
Man vet inte var man är förrän man läser tidningen efter frukost.
Jag skulle inte haft nåt emot det om jag kunde dela det med nån.
- Skitsnack! - Du är så cynisk.
Jag är inte cynisk, men du får komma med nåt bättre.
Ta Liz Haller i Kaliforniens primärval.
Då körde du med att ni båda bevittnat nåt historiskt.
- Det är lite bättre än tvålpapper. - Du tror bara jag vill ligga med dig.
Du kan inte ens stava till allvar. Jag är glad att jag inte är som du.
- Jag har snyggare ben. - 0kej, jag ger mig.
Ge inte upp så lätt, byt bara strategi.
- Vilken strategi skulle du föredra? - Säg nåt i stil med...
"Jag vill sätta på dig." Det funkar nog bättre.
- Jag vill sätta på dig. - Sätt på dig själv.
Förlåt att ni fått vänta här ute hela dan.
Jag kan inte säga så mycket förutom att jag är stolt.
Allt verkar gå bra.
Dr Kelloway ringde och sa att Bru och besättningen är på gott humör.
Hur har det här påverkat familjelivet?
Barnen fortsätter att gå till skolan och vi försöker leva som vanligt.
Det var nog allt jag hade att säga. Tack för att ni kom.
Jag kom bara ut för att säga hej och nu ska jag gå in igen.
- Dr Bergen...? - Ja, Elliot.
Kan jag få tala med er? Jag har ett problem, sir.
- Mår du inte riktigt bra? - Jo, det gäller avläsningen.
- Det är nåt jag inte förstår. - Jag kanske kan hjälpa dig.
- Jag kollade signalerna. - Jag gillar din hängivenhet.
Tv-signalerna kommer in tidigare än signalerna från farkosten.
- Som om de är mycket närmare. - Det är nog fel på din utrustning.
Jag har kollat konsolen...
- Vilken konsoll är det? - Nummer 36.
Vi har haft problem med den förr.
Jag ska se till att få den fixad. Tack för att du underrättade mig.
Det har nu gått 131 dar, 4 timmar och 15 minuter sen starten.
Vi är fem minuter från landning. Besättningens familjer är här.
Om några minuter får vi en sändning från rymdkapseln.
Det tar 21 minuter för signalen att nå jorden.
Det går inte att föra något samtal. Det ni ser hände för 21 min sen.
Det här är kontrollen.
Vi får in en signal nu. Vi går över på en annan frekvens.
Houston, det här är Capricorn One.
Jag har visuell kontakt. Förbränningstid - 3,3 sekunder.
3,3 sekunder är korrekt. Vi hör snart från kapten.
Houston, det här är Capricorn.
Strax ringer svinet Price och säger att presidenten är nöjd.
0m våra data stämmer ligger de på en höjd av 3,5 kilometer.
Nedstigning sker med 14 m/s.
Vi ligger nu på 300 meter och allt verkar bra.
Femton sekunder.
Tio sekunder.
Nio... åtta... sju...
...sex... fem... fyra...
...tre... två... ett... noll.
Houston, det här är Capricorn One.
Vi har landat.
Vicepresident Price på linjen.
Hallå, mr vicepresident.
Ja, visst är det underbart? Stolt ögonblick för alla amerikaner.
Hälsa presidenten att jag verkligen uppskattar det.
Tack så mycket. Hälsa er underbara fru.
Ja... Adjö.
Skitstövel.
Dr Kelloway, kan jag få tala med er?
- Det är en sak jag inte förstår. - Vad kan det vara?
Det gäller avläsningen.
Jag pratade med dr Bergen om det och han sa att det var konsolen.
- Vilken konsoll sitter du vid? - Telemetri - 36.
Dr Bergen har berättat det. Vi har reparerat den konsolen.
Jag vet, men jag får samma avläsning.
Vad är det med den?
Jag körde ett program själv för att kolla och avläsningen är annorlunda.
- Körde du ett program själv? - Ja, sir...
Och jag tror inte att det är nåt fel på konsolen.
Vi får stänga av och reparera den. Tack för att du sa till mig.
Ingen orsak, sir.
Flygledningen har gett besättningen klartecken-
-att gå ut på Mars yta.
På grund av tidsförskjutningen-
- har besättningen med sig ett inspelat tal av presidenten.
Houston, vi aktiverar kameran.
Ni borde ha bild nu.
Jag går nu ut genom luckan och nedför stegen.
Dräkten fungerar bra och jag är tre steg från marken.
Två steg från marken.
Nedersta steget.
Houston, jag tänker sätta foten på marken.
Jag tar det här steget för hela mänskligheten.
Gå över i slow motion!
Houston, jag är nere på marken.
Jag börjar gå nu.
Marken är hård och sikten bra.
Jag går fram mot kameran.
Underlaget är fast. Ytan är som puder.
Jag tar upp kameran nu. Jag har kameran.
Bilden kommer att vara skakig.
Underlaget är bra.
Nu sätter jag ner kameran.
Stenarna verkar porösa.
Houston, jag har gått ut genom luckan och står på stegen.
Var beredd med slow motion... Gå över i slow motion!
- Houston, jag står på marken. - Vi sätter nu ner flaggan i marken.
Vi gör inte anspråk på planeten i USA:s namn.
Den tillhör alla människor på jorden.
Vi hoppas vår resa ökar kunskapen om människan.
Walker sätter snart på bandet med presidentens tal.
Jag startar bandet.
Till männen ombord på Capricorn, jag hälsar från alla amerikaner-
- och världens medborgare. Ni är så långt bort.
Det tar ljuset 21 minuter att nå er.
Man skulle kunna säga att det inte bara gäller ljuset utan tiden.
Ni befinner er i en annan tid, i framtiden.
Vi blir aldrig desamma. Ty det här ögonblicket-
- får alla människor att inse att vi bebor en planet-
- som ingår i ett system som är en del av universum.
Vi är en liten, energisk ras-
- som kan vara småaktig, men samtidigt utföra storverk.
Vi vet hur lågt vi kan sjunka.
Nu har ni som finns ombord på Capricorn One-
-visat hur storslagna vi kan vara.
Genom att visa hur långt vi kan nå-
- har ni överskridit den sista stora gränsen och visat oss vilka vi är.
Ett folk av olika raser, tro och politiska ideologier...
-men ändå ett folk.
Ni är vår enkla sanning.
Ni är verkligheten.
Vi kommer aldrig att svika er-
-och vi är för evigt tacksamma.
Efter noggrant övervägande har jag beslutat ge dig-
- en möjlighet att vinna tillbaka dina 50 dollar.
- Åttaboll - fem dollar per spel. - Jag vill inte spela.
- Du får spränga. - Du är full.
Jag visste att det fanns nåt skäl till att jag mår så bra.
Under din strykfria skjorta finns ett hjärta, om än förkrympt.
- Jag skulle få spränga. - Jag måste vara full.
- Tuff dag på jobbet? - Jag vill inte prata om det.
- Hade du sönder din räknesticka? - Jag kollade sändningssignalerna.
Jag berättade det för dr Bergen, men han blev sur på mig.
Han sa att det var fel på konsolen. Dr Kelloway sa samma sak.
- Hoppades du få en guldstjärna? - De vet väl vad de gör.
- Siffrorna kan ändå inte ha stämt. - Varför är du då så upprörd?
Det var deras reaktion. De kollade inte upp saken.
- Vad var det för siffror? - Det verkar inte riktigt klokt.
Tv-signalen kan inte bara ha färdats 500 km.
Plötsligt nyktrar jag till!
Caulfield, du har telefon.
Ja, det är Caulfield.
Va...?
Du får tala lite tydligare. Jag har svårt att höra vad du säger.
Vem...?
Jag förstår inte vad du vill.
0m du ringer redaktionen, så skickar de en reporter.
Be att få komma till redaktionen. Just det.
Ingen orsak.
- Är det nån som är hungrig? - Nej.
Den amerikanska teknikens under!
Vi är miljontals km från jorden, men kan ändå beställa pizza.
- Jag gör det inte. - Vadå?
Imorgon ska jag tala med min fru och säga att allt går bra.
Jag gör det inte.
Jag harförsökt.
Jag har två barn med stora klara ögon.
Jag sa till dem att de kommer att bli stolta över sin pappa.
Men nu måste jag åka hem, se dem i ögonen-
-och säga att jag har gjort det här.
Fast det kanske är bättre än att säga att jag inte gjorde det.
Jag vet inte vad som är rätt.
Vi har suttit här i flera månader och framfört deras lögner.
Jag vill inte vara med längre.
Vad händer om vi avslöjar alltihop i tv imorgon?
- Vi förstör mångas middag. - Vi är redan förstörda.
Men vad vinner vi på att förstöra för andra?
Vi gick med på det härför din skull, och våra familjers.
Nu vill du göra en ärorik sorti-
-även om vi krossas på kuppen.
Och våra familjer...
- Tänk på våra familjer. - Jag vet!
- Skit! - Det bästa jag hört på tre veckor.
- Vadå? - "Skit!"
Koppla mig till dr Kelloway.
Varför skyddar vi plötsligt skurkarna medan du slåss för sanningen?
Vi kan få problem med Brubaker.
- Om jag ändå visste. - Skit i det, Bru!
De drar sig inte för nånting och vi har våra familjer att tänka på.
Det är för sent att dra sig ur nu.
Ingen kan avgöra det ensam. Vi måste göra det alla tre.
Jag ringer ett nummer som bara tutar upptaget. Kan ni kolla det?
Jag vet att ni inte gör det, men det här är ett nödfall.
Det är 873 36 57.
Nej, 36 57. Mr Elliot Whitter.
Ur funktion...? Tack för hjälpen.
Det har gått 223 dar, 6 timmar och 32 minuter sen starten.
Alla system visar grönt.
Vi inväntar den sista tv-sändningen från kapseln inför återkomsten.
Framför allt ska besättningen tala med sina fruar.
Farkosten är nu så nära jorden att man kan föra ett samtal.
- Capricorn One, Houston här. - Det är uppfattat.
- Har ni bild? - Vi har bild.
Men vi har också tre otåliga damer här.
- Vi vill gärna prata med dem. - Fatta er kort bara.
Det är ju inget lokalsamtal.
- Jack...? Jack, det är Betty. - Hur är det med dig?
- Du ser ut att må bra. - Vi kan inte se er härifrån.
Jag saknar dig, och det gör barnen också.
Jag saknar dem också.
- Peter... Det är Sharon. - Vad har jag sagt om att ringa hit?
- Hur mår du? - Jag mår utmärkt.
- Hur är det med Sandy? - De ska spela Peter Pan i skolan.
- Det är toppen! - Ni låter så nära.
- Svårt att tro att ni är i rymden. - Det har jag med svårt att tro.
Bru...? Vi är så stolta över dig.
- Hör du mig? - Ja.
Jag litar inte på Brubaker.
Jag har en överraskning åt dig.
Jag sa att jag har en överraskning åt dig.
- Vad är det? - Charles skrev en uppsats i skolan.
Han fick pris för den. Får jag läsa upp den för dig?
- Bru, hör du mig? - Ja, läs upp den för mig.
- Ska jag bryta kontakten? - Inte förrän jag säger till.
"Min far" av Charles Brubaker Jr.
"Min far är långt borta från mig nu. Han harflugit till Mars."
"Jag saknar honom. Det gör jag alltid när han åker bort."
"Men jag är inte ledsen. Det brukade jag vara förut."
"En gång sa han att människor inte bara kan leva för sig själva."
"Han sa att han försökte göra nåt som var bra för alla människor."
"Jag vet att han gör det nu."
"Han gör nåt för att alla ska få ett bättre liv."
"Det betyder att han gör nåt för mig med."
"Trots att han är långt borta, tänker han på mig och jag är hos honom."
"Därför är jag inte ledsen utan stolt över min pappa."
"Jag älskar honom så mycket."
Kay...
Vad är det?
Det är nåt jag vill berätta...
Bru...? Vad är det?
Inte än...
Jag vet att det inte har varit lätt för dig och barnen.
Jag vill att ni ska veta att jag älskar er.
Hälsa Charles och tacka för uppsatsen.
Säg att när jag kommer hem-
- så åker vi till Yosemite igen, precis som förra sommaren.
Det ska jag göra.
Och du ska veta att jag älskar dig - väldigt mycket.
Tiden är ute, mina herrar.
Nästa gång vi ses är ni på väg hem. Bra jobbat, Capricorn.
- Ja...? - Är Whitter hemma?
- Vem? - Elliot Whitter.
Här finns ingen med det namnet.
- Det här är väl lägenhet 228? - Ja.
Ni har nog tagit fel hus. Alla ser ju likadana ut.
- Det här är väl 4311 Claridge? - Det stämmer.
Elliot Whitter bor på 4311 Claridge i lägenhet 228!
- Är det här ett skämt? - Jag har varit här miljoner gånger.
Just nu städar jag ugnen - min ugn.
Den står i mitt kök i min lägenhet.
Vänta lite... Jag är ingen dåre. Jag letar bara efter min vän.
Gå er väg innan jag ringer polisen!
Jag kan bevisa att jag har varit här. Jag känner till lägenheten...
Tänker ni gå nu eller ska jag behöva ringa polisen?
Det har gått 259 dar, 14 timmar och 12 minuter sen starten.
Alla system visar grönt.
USS 0riskany är på plats.
När kapseln landat tar det arton minuter att få ut besättningen.
När besättningen givit sitt tal och välkomnats ombord av kapten-
-är det dags för hälsokontroll.
Ikväll deltar de på segerbanketten som toppas med en särskild dessert.
En stor röd tårta som avbildar Mars yta.
Vi är nu 23 minuter och 12 sekunder från återinträde i jordatmosfären.
En helikopter tar er ut till kapseln när den har landat.
Oriskany kommer efter en och en halv timme.
- Alla lampor visar grönt. - Uppfattat.
Checklista för att avlägsna styrraketer.
- Yttre raketer. - Yttre raketer klara.
Inre raketer...
- Hur går det för oss? - Vi har nog ett litet problem.
De är något ur kurs.
Hur långt ur kurs?
- Cirka 300 km. - Så mycket?
Det kan ta fartyget en och en halv timme att nå fram.
Håll mig underrättad.
...sex... fem... fyra... tre... två...
Capricorn One, Houston här. Värmeskölden visar rött.
Hör ni mig?
Värmeskölden visar rött. Hör ni mig?
Capricorn One, värmeskölden visar rött. Är det uppfattat?
Värmeskölden visar rött. Är det uppfattat?
Dr Kelloway...
Capricorn One, Houston här. Värmeskölden visar rött...
Vi har fått uppgifter om att något är fel.
Vi vet inte vad det är, men vi håller er underrättade.
Charles, ta med dig Sandy in. Gör det nu!
Nu, säger jag!!
Jag har ett kort meddelande. Sen besvarar jag era frågor.
Nåt måste ha gått snett vid återinträdet.
- Varför har de inte sagt nåt? - De vill inte att vi ska veta.
- Var fan är Kelloway? - Var fan är vi?
Efter 259 dar, 15 timmar och 11 minuters flygning-
- det vill säga två minuter efter återinträdet i jordatmosfären-
- blev värmesköldens varningslampa röd.
Vi...
...är döda.
Jag som var en sån fin kille.
Vi försökte få kontakt med kapseln men misslyckades.
Varför har de inte sagt nåt till oss?
Kanske landade den aldrig. Värmeskölden kanske lossnade.
Vi är döda.
Värmeskölden lossnade-
- och som ni vet är skölden det enda skydd kapseln har-
- mot värmen som alstras när man går in i atmosfären.
Kapseln kollapsade elva sekunder efter det att den tappat skölden.
Just nu håller Kelloway ett tal om vilka modiga och fina killar vi var.
Jag kan inte med ord beskriva vad vi känner.
Dessa män var en del av rymdprogrammets familj.
Får nån syn på oss, faller alltihop. De har inte råd att låta oss leva.
Det var mitt meddelande.
- Har ni talat med familjerna? - Ja.
Vi har inget att välja på. Jag tycker att vi sticker härifrån.
När kollade ni värmeskölden senast?
Genom hela återinträdesfasen gjorde man flera kontroller.
Samtliga indikerade att skölden var på plats.
Jag har inte talat med presidenten, men det ska jag snart göra.
Jag vill säga att presidenten varit ett stort stöd för oss i programmet.
Det här uppdraget betydde lika mycket för honom som för oss.
Är det slut med bemannade rymdfärder nu?
Jag vet inte.
Man når inte så långt utan svårigheter.
Men det var inte förgäves.
Många har kämpat.
1967 hade vi branden ombord på Apollo 1.
Vi gav inte upp även om vi var förkrossade.
Vi gick vidare...
Dessa tre enastående män har gett sina liv-
-i ett försök att vidga vår horisont.
De dog för ett mål.
Ni får svara...
Jag fråga er alla som är här.
Hur kan vi hedra dessa män?
Genom att överge deras dröm?
Genom att säga att allt var förgäves?
Ni får svara.
- Vi tappade vänster landningsställ. - Försök få upp det andra.
- Vet du var vi är? - l vilken riktning flyger vi?
Västerut - när vi når kusten, går vi norrut.
Vi måste till en stad där det finns folk - en tidning eller tv-station.
- Sen är det hela över. - Jag är inte så säker på det.
Våra familjer tror att vi är döda.
Jag undrar om de blir glada när de får veta att vi lever.
Det kanske vore bättre för dem att vi var döda.
Herregud - vi har inget bränsle!
- Man ska inte lyfta utan kolla det... - Finns det ingen reservtank?
- Vi flyger på den. - Toppen!
Kolla efter plan mark.
Där-bakom klipporna!
Kan du ta ner en sån här sak?
Ut med klaffarna.
- Jag tror vi är på Mars. - Vi har 20 minuters försprång.
Det är inte svårt att hitta planet från luften. Vi har två alternativ.
Hålla ihop eller sära på oss.
Jag hittade ett överlevnadspaket.
En burk vatten var.
Ett nödbloss var.
Här finns flinta och tändstickor. Vem vill ha revolvern?
- Jag skulle skjuta mig i foten. - Jag skulle skjuta honom i foten.
Du kan ta kniven.
0m nån av oss blir tagen, skjuter han upp sitt nödbloss.
På så sätt får de andra veta.
Jag går västerut, John norrut och Peter söderut.
Vi kom österifrån, så vi vet att det är fel håll.
Vi har ont om tid och för mycket att säga, så det är bara att gå.
Om nån av oss klarar det...
Har ni hört om killen som gav elefanter lavemang...?
Tack...
- Har du hört den? - Du får dra den när vi kommer hem.
Hälsa Charles och tacka för uppsatsen.
Säg att när jag kommer hem-
- så åker vi till Yosemite igen, precis som förra sommaren.
Där-ta det igen!
"Titta, sir. Det är mr Knox, sir."
"Låt göra trick med sten och block Låt göra trick med en sock"
- Titta, block! - Ja, det är block.
- Och där har vi... - ...en sock!
"Först gör vi en snabb blockhög och sen en snabb sockhög"
"Du kan ju göra en smockhög eller varför inte en klockhög?"
Smocka... och klocka!
"Här är ett nytt trick, mr Knox Man kan lägga koks i en box"
"Sten och block och koks i box..."
Det är bra, Sandy.
- Jag vill träffa mrs Brubaker. - Hon tar inte emot besök just nu.
Jag talade med henne i morse.
- Vad heter ni? - Robert Caulfield.
Mrs Brubaker väntar er. Hon sitter på baksidan.
- Mrs Brubaker. - Mr Caulfield, slå er ner.
Först av allt vill jag beklaga sorgen...
Jag uppskattar det.
Känn er inte alltför obekväm. Jag vet inte om jag klarar det.
Ni tänker att ni stör mig och det gör ni, men jag blir gärna störd.
Ni sa att det gällde nåt viktigt.
Det kanske inte är viktigt för er, men det kan vara det för mig.
- Ni sa att ni är reporter. - Ja, men jag vill inte intervjua er.
Jag vill fråga något om sista gången ni pratade med er man.
Vad gäller det?
Det här kan verka konstigt, men bli inte arg på mig.
Mot slutet av samtalet-
- sa överste Brubaker nåt om semester, men ni verkade inte-
-förstå vad han menade.
- Varför frågar ni om det? - Av personliga skäl.
- Det är personligt för mig med. - Jag tänker inte svärta ner er man.
- Vad har ni med det att göra? - Lita på mig, är ni snäll.
- Varför det? - Ni ställer mycket bra frågor.
Det var bara en småsak och alls inget dramatiskt.
Bru råkade bara glömma en sak.
Varför gå ut med att min man gjorde ett litet misstag?
- Han hade mycket att tänka på. - Jag tänker inte gå ut med det.
Det har att göra med en vän till mig.
- Är det nåt jag borde veta? - l så fall skulle jag säga det.
Bru sa att han ville åka till Yosemite som förra sommaren.
Då var vi i Flat Rock, men jag tror inte det betyder så mycket.
Jag tackar er, mrs Brubaker. Ni har säkert bättre saker för er.
- Har jag kunnat hjälpa er? - Jag vet inte.
- Får jag höra av mig igen nån gång? - Ja.
Ingen i planet? Är du säker på det?
De har inte hunnit långt till fots.
Lätt som en plätt...
Charles, sluta med det där. Du vet att hon inte tycker om det.
Vill du vara kvar i poolen, så får du sluta.
- Hej, farbror Jim! - Hallå, Charles.
- Hej, Kay. - Jim...
- Du ser strålande ut. - Tack.
- Får det vara nåt att dricka? - Nej, tack.
- Hur mår barnen? - Bra. Charles är stark.
Han drar sig undan, men han är stark. Sandy vet inget än.
Det blir minnesgudstjänst på tisdag.
- Presidenten kommer och håller tal. - Det är fint.
- Får jag en vikt fana? - Jag vill att du kommer.
Snälla... Jag vet att du har det svårt just nu.
Jag känner mig som en skurk bara av att fråga.
Men det skulle vara bra för alla om du var med.
- Det är ett hemskt sätt att dö på. - Absolut inte.
Det hela gick på mindre än fem sekunder.
Jag vet att det låter vidrigt, men du ska veta att han dog utan smärta.
Han gjorde en sak som han tyckte var viktig nog att dö för.
Jag vet...
Men jag tyckte inte att det var viktigt nog för honom att dö för.
Jag förstår.
Jag är hemskt ledsen. Jag har ingen rätt att tränga mig på så här.
Jag ringer imorgon.
Jim... Jag kommer.
- Du är en mycket ovanlig kvinna. - Han var en mycket ovanlig man.
Tack.
- Farbror Jim... Pappa åkte till Mars. - Ja, det gjorde han.
Jag torkar ut...
Uttorkning...
Spår...
Manualen säger...
...att man ska leta efter spår...
...av vatten.
Manualen säger...
...spår av vatten.
Uttorkad flodfåra... Spår.
En flodkrök...
Lägre spår...
Flodkrök.
Vatten.
Flodfåra.
Elizabeth, det finns inget vatten.
Jag vill dö...
Elizabeth...
Fåglar, Elizabeth...
Fåglar!
Jag måste ha tag i fåglarna!
Var han ensam?
I vilken riktning gick han från planet?
Sök bara i syd och väst. Dra in alla som letar i nord och ost.
De två andra finns i syd och väst.
Hej igen.
- Får det vara nåt att dricka? - Tack, gärna.
Lite whisky, tack.
Ni vill inte störa mig igen, men ni behöver ställa några frågor till.
Det är personligt och ni ska inte störa mig mer.
Jag har inte funnit vad jag söker och vill inte störa er igen.
Men jag behöver ställa några frågor till.
Det är personligt och jag ska inte störa er mer.
Ni vill ha min hjälp, men säger inte vad det gäller. Varför?
Ni är en intelligent kvinna, men det vet ni.
Jag dricker för mycket och får problem för att jag pratar.
Ibland har jag alltför livlig fantasi.
Det är nåt som inte stämmer, men jag vet inte vad det är.
Jag skulle aldrig göra nåt som skadar er eller er man.
Vad är ni ute efter?
Jag tar en enorm risk genom att berätta - ni kanske kastar ut mig.
Jag tror inte er man är en person som gör enkla misstag.
Jag tror han försökte säga er nåt.
Vad gjorde ni i Flat Rock?
Inget särskilt. Vi åkte hem efter en dag för att Charles blev sjuk.
- Vad gjorde ni den dan ni var där? - Jag minns inte.
Vi tog en guidad tur i stan.
Och så... Jag minns faktiskt inte.
- Vi tog några filmer. - Har ni dem?
- Kan jag få se dem? - Ja.
De spelade in en film när vi var där.
Bru gillade det. Han visste inte att det tog sån tid att göra en scen.
Charles var inte på sitt bästa humör, men han höll ju på att bli sjuk.
Bru fascinerades av detaljerna.
Han kunde inte komma över att det kunde se så äkta ut.
Han sa att med den tekniken kan man få folk att tro vad som helst.
Det var en kille som reste till Europa.
Det är hans första semester på länge.
Han kollar in sevärdheterna...
...och har riktigt roligt.
Hursomhelst bestämmer han sig för att ringa hem.
Han pratar med sin bror och frågar:
"Hur är allt där hemma?"
Och brodern svarar...
"Din katt har dött."
Då säger killen till sin bror: "Så berättar man inte en dålig nyhet."
"Man ska..."
"...säga det mycket försiktigare."
"Du vet..."
"Nåt i stil med..."
"...att katten klättrade upp på taket..."
"...för att jaga ekorrar."
"Och sen kunde den inte ta sig ner."
"Vi fick ringa brandkåren och när den äntligen kom"-
- "hämtade en brandman katten."
"Men på nervägen halkade han och katten föll i backen."
"De fick ta katten till veterinären."
"De försökte rädda katten..."
"De opererade den till och med."
"Men det var för sent."
"De kunde inte rädda katten."
"Så ska man berätta dåliga nyheter."
Sen frågar killen sin bror...
"Hur är det med mamma?"
Och brodern svarar...
"Hon är på taket."
Fattar ni? "Hon är på taket!"
Hon är på taket...
Fattar ni?
Vem av dem?
I vilken riktning gick han?
Brubaker går västerut. Skicka alla västerut.
Med en gång?
- Vad trevligt att se dig här! - Jag tror jag har nåt.
- Behöver du en hudläkare? - Säg inget... George Raft, va?
- Var fan har du varit? - Jag har nåt riktigt stort på gång.
- Det låter mycket intressant. - De försökte döda mig.
- Vilka är de? - Du skulle inte tro mig.
- Tror du inte? - En mycket god vän försvann.
- Försvann...! - Nån kvinna bor i hans lägenhet.
Hon säger att hon bott där i över ett år.
Fastighetsägaren har över ett års kvitton från henne.
NASA säger att min vän aldrig har arbetat hos dem.
Så din vän ger dig ett tips och försvinner?
Han har inte bott i sin lägenhet och aldrig arbetat på NASA.
Och jag skulle inte tro dig?
- De mixtrade med min bil! - Den du badade med?
- De hade gjort nåt med den! - Kan du bevisa det?
Polisen sa att det inte var nåt fel på bilen.
- Och jag skulle inte tro dig? - Nån försökte skjuta mig igår.
- Då har jag alibi. - Det är sant!
Nu ska du lyssna på mig.
Jag tycker inte om dig, Caulfield. Du är för ambitiös.
Du tror att du kan fixa århundradets scoop.
Woodward och Bernstein var duktiga reportrar.
Då påstod inte att de hittat Patty Hearst som du gjorde.
För att inte tala om när du-
- hittade ett nytt vittne till mordet på Kennedy!
Att killen satt på dårhuset hindrade inte Scoop Caulfield!
De flesta reportrar är som jag. De gräver och kollar småsaker.
De bevakar världsliga händelser som krig och rättegångar.
Men du tycks aldrig ha tid att bevaka en vanlig enkel story.
Du ägnar din tid åt att få tips av människor som inte finns.
Kör ner i vattnet och säger att det inte var ditt fel.
Blir beskjuten av osynliga män.
Jag är ledsen att behöva avbryta din kometkarriär-
- med något så banalt som en rimlig story.
Men ett tåg lastat med gas hade osmaken att spåra ur vid Galveston-
-och hela stan kan springa i luften.
Så det vore fint om du kunde ansluta till filmteamet-
- som väntar på dig på planet just i denna stund.
Inget dåligt tal.
- Men jag kan inte åka till Galveston. - Jag hörde nog inte vad du sa.
När en reporter säger till redaktören att han har nåt stort på gång-
- ska redaktören säga: "Du får två dygn på dig att komma med nåt."
Det har jag sett på film. Jag måste följa upp den här grejen!
- Berätta vad det gäller! - Då får jag ännu större problem.
Jag kan inte vara riktigt klok som säger det här.
Du får ett dygn - inte två. Jag såg samma film och det var ett dygn.
Rör dig inte!
Robert Caulfield? FBI - vi har husrannsakningsorder.
- Varför det? - Sitt bara still.
- Tala bara om vad det gäller. - Kom och titta på det här!
Följ med mig, mr Caulfield.
Jag beklagar, mr Caulfield. Men ni är gripen för kokaininnehav.
Jag tror inte det är sant. Ni har lagt det här.
Ni har rätt att vara tyst.
- Ni har rätt till advokat. - Ni la det där!
Allt ni säger kan användas mot er.
Ni är också inblandade i det här!
Ni behöver inte sätta handfängsel på mig.
Lägg inte motstånd till anklagelserna emot er.
Jag tror inte... Det gör ont!
Hej, Caulfield! Trevligt att se dig!
Det är nu Alan Hale säger till Richard Conte...
- Jimmy Stewart. - Just det.
Jag kan inte fortsätta betala borgen för dig. Ledningen har sagt ifrån.
Jag fixade ut dig för att du inte ska skada tidningen!
Man kan inte skicka dig till en brand för det är du som orsakat den!
Du får sparken! Vad härligt det låter.
Jag tror jag säger det igen! Du får sparken!
- Det är inte som det ser ut. - Det bryr jag mig inte om.
Du låtsas vara seriös journalist och jag nobbar dig.
Du talar om förhållande och jag nobbar dig.
Men när du ber om hjälp kommer jag som ett skott.
- Jag har huvudvärk. - Du ser bedrövlig ut.
- Kollade du det jag bad dig om? - Du ringer mitt i natten...
...och ber mig ta reda på alla militärbaser 500 km från Houston.
- Har du kollat det? - Ja, men det var inte lätt.
- Jag är stolt över dig. Hur många? - Bara White Bluff - min far låg där.
- Och det var inte lätt...? - Inte att ringa sin far klockan ett.
White Bluff är för stort.
- Vad är du ute efter? - Jag funderar på att ta värvning.
Du har en story på gång och jag hjälper dig - det är inte sant!
- Jag uppskattar det. - Men med tanke på din meritlista...
...lär din story sluta med ingenting.
Jag sätter på kaffe, sen kan du sätta på mig.
- Finns det inget förutom White Bluff? - Nej...
Bara en övergiven utbildningsbas från andra världskriget - Jackson.
- Vill du inte sätta på mig? - Jodå. Var ligger Jackson?
Cirka 500 km rakt västerut. Jag blir förbannad på dig.
- Har du några pengar? - Ska jag betala för det?
- Jag lägger dem på nattduksbordet. - Ge mig pengarna nu.
- Ska jag betala i förskott? - och bilnycklarna.
Varför är du plötsligt så hjälpsam?
Du är inte så motbjudande när du är hjälplös.
Dessutom sa Liz Haller att du var fantastisk.
Vi får sätta på varann när jag kommer tillbaka.
- Jag kan se till att bli gripen igen. - Då är vi överens.
BRU FRÅN KAY
God morgon.
Är det du som är chef här?
Läs vad som står på skylten där-läs högt.
"A & A växtbesprutning."
- Vill du veta vem jag är? - Du är säkert ett av A: na.
- Men du vet inte vilket. - Det första.
- Fel! - Får jag ett försök till?
- Det andra. - Fel... Jag är båda två.
Jag heter Albain. Jag har en son och det andra A:et var för honom-
- men han gillar inte att flyga, så jag tog hans A.
Så det är jag som är chefen.
Jag heter Caulfield.
- Vad tar du för att spruta ett fält? - 25 dollar.
- Jag vill hyra er. - Det blir hundra dollar.
- Du sa ju 25 dollar. - För ett fält! Men du är inte bonde.
Det betyder att du inte är fattig!
- Då får det bli 100. - 125!
Du sa ja till 100 för snabbt, så du har råd med 125!
- Vart vill du flyga? - Jag letar efter en person.
- Ner med skallen så jag kan se! - Sätt dig fram istället!
- Kan du flyga? - Nej.
Då måste jag sitta bak och du får huka dig!
- Vad fan gör din vän här ute? - Han är vilse.
- Har han rånat en bank eller så? - Nej!
Om vi hittar honom, ska jag ha en tredjedel av bytet.
Ner med skallen!
- Ska vi prova i nån annan riktning? - Titta där!
Helikoptrar - de har flugit omkring här ett par dar.
Följ efter dem.
Han måste vara där inne! Gå ner!
De är beväpnade.
- Vill du ha en tredjedel av bytet? - Hälften!
Okej, hälften.
Ner med skallen!
Dra i spaken vid fötterna när jag säger till.
Nu!
Perversa jävlar! - Kom ihåg att jag ska ha hälften!
Mina damer och herrar, mrs Brubaker, mrs Willis...
...mrs Walker och ärade medborgare.
Jag har kommit för att tala om krossade förhoppningar...
...och ouppfyllda drömmar.
Charles Brubaker, Peter Willis och John Walker-
- lämnade jorden för sin dröm för drygt åtta månader sen.
De återvände aldrig till oss.
Deras dröm kunde spira-
- tack vare att den stöddes av miljontals amerikaner.
Under en tid då cynism var en nationell epidemi-
- gav de oss något att vara stolta över.
Det var en dröm som vi inte kan låta dö.
En nation byggs upp av medborgarnas anda.
En nations storhet avgörs alltid i tider av kris.
Våra enda begränsningar är dem vi lägger på våra förhoppningar.
Dessa tre män påminde oss om våra förhoppningars gränslöshet.
Det fanns ett ögonblick...
...när vi var ett folk.
Vi hoppades alla, vi var alla lite längre-
-och lite stoltare.
Alla kände vi samma rädsla och samma upprymdhet.
Dessa tre män förenade oss.
Vi insåg att det inte finns några ouppnåeliga mål-
-om vi försöker nå dem tillsammans.
Det finns inget fullgott sätt-
- på vilket vi kan visa vår tacksamhet-
- eftersom männen inte längre finns ibland oss.
Men vi kan hylla deras minne och det de stod för...
Översättning: Jim Wahlgren www.sdi-media.com